Сьогоднi мені хочеться сказати кілька слів про ненависть. Причому не про ненависть взагалі, а про конкретну – росіян до українців та українців до росіян.
У будь-якій війні ненавидіти ворога це нормально, це необхідно, адже він прийшов вбивати наших дiтей та знищувати нашу землю. Але я знаю не одну історію про те, як члени однієї родини, які перебувають по різні боки кордону, ставали заклятими ворогами саме через політику. І я розумію образу українців, яким росiйськi родичi дорiкають за якусь дичину, якої у нас ніколи й не було. В нас нiкого не переслідували за російську мову, якою до початку війни розмовляла майже половина країни, не змушували носити шаровари, вишиванки та оселедцi, чи що там ще вигадували путінські казкарі?
Особисто у мене в Росії є родичі, а я, хоч i народилася у Києвi, на 80 відсотків кацапка, але з народження однаково добре володiю обома мовами, закінчила українсько-англійську школу і досі деякі терміни знаю лише українською. Це я для тих, хто захоче дорікнути мені «підтримкою Росії», росiйськомовнiстю чи ще чимось подібним.
Читайте також: Російська мова в Україні: чи варто відмовлятися від неї?
Так от я не вмію ненавидіти цілу країну та цілий народ, i я впевнена, що таких, як я, в Україні досить багато. Тому хочу запропонувати: давайте не будемо ненавидіти своїх близьких, здебільшого звичайних людей, яким «пощастило» жити у ненормальній країні. Багато хто з нас звинувачує їх у тому, що вони вважають Україну нацистською державою та вірять іншому маренню неадекватних людей. Але якби нам у вуха вливали помиї протягом 20 років, невідомо, ким ми були б сьогодні. І якщо ми відмовимося від своїх близьких, якi живуть у тому жахливому Мордорі, це тільки зіграє на руку росiйському диктаторові.
Мораль вищесказаного в тому, щоб не бити горщики з рідними людьми, не давати волю ненависті та злості, хоча іноді дуже хочеться, а спробувати достукатися до тих, хто має мозок, а не «моск» (утворений, як видно, від слова «москва»). Адже як інакше вони зможуть зрозуміти, що Україна – зовсім не нацистська держава i нападати ні на кого не збирається. Хто ще їм розповість про те, що коїла російська армія у наших мiстах? Донести цю інформацію дуже важко, але дуже важливо. Подумайте, як це можна зробити. У кого є можливість, порадьтеся з психологами, юристами, пошукайте поради в інтернеті.
Якщо існують методики тотального обдурювання людей, то мають бути й способи «лікування» від цього. Давайте хоча б спробуємо повернути близьким людям, які опинилися в задзеркаллі, людський погляд на свiт. Адже від будь-якої отрути має бути протиотрута. Тільки не опускайте руки – якщо хоча б комусь із нас це вдасться, це теж буде маленьким внеском у нашу перемогу. Давайте не лише «тиснути» на емоції, а й звертатися до розуму. Тим більше що там, у Країні колючого дроту, також є люди, які ненавидять війну, агресію та рабство.
За прогнозом Гідрометцентру Чорного та Азовського морів, завтра, в неділю, 8 вересня 2024 року, в… Читати далі
Як повідомляють у компанії НЕК «Укренерго», завтра, у неділю, 8 вересня 2024 року, стабілізаційні відключення… Читати далі
1891 рік, 7 вересня... Пасажирське судно «Орегон» пришвартувалося до причалу канадського порту Квебек. Серед багатьох… Читати далі
На узбережжі Національного природного парку «Тузловські лимани» на Одещині море винесло мертвих дельфінів. Читати далі
Мешканець Одеської області вирушив на лаву підсудних за те, що перекрив річку греблею, щоб поливати… Читати далі
З сьогоднішнього дня, суботи, 7 вересня 2024 року, в Одесі відновлено рух трамваїв площею Толбухіна,… Читати далі