Не секрет, що гаджети заполонили життя сучасної людини. На читання літератури нерідко часу практично не залишається. А тим часом книги – культурне надбання людства. І кожна з них має свою історію. Про те, які книжкові раритети зберігаються в Одеській національній науковій бібліотеці та чи можна їх сьогодні прочитати, нашим читачам розповіла головний бібліограф відділу рідкісних видань та рукописів Одеської національної наукової бібліотеки (ОННБ) Надія Яцун.
Загалом в ОННБ зберігається понад 5,5 млн. видань. Серед них – старовинні українські книги, національна спадщина нашої країни. Сьогодні вони потрібні для дослідження культури, науки, історії України. І нерідко – являють собою дорогоцінні витвори мистецтва.
Для того, щоб познайомитися з українськими книжковими раритетами змогли всі охочі, у бібліотеці створено музей книги. З його експозицією ознайомила нас Надія Яцун. Демонструючи експонати, бібліограф одягла спеціальні тонкі рукавички – щоб ненароком не пошкодити дорогоцінні книги.
“Перлина” експозиції – Пересопницьке Євангеліє, рукописний раритет середини 16 століття. Це один із перших біблійних текстів, перекладених староукраїнською мовою – зрозумілою для парафіян на відміну від церковнослов’янської.
Переписаний рукопис був у Пересопницькому монастирі на Волині. Створена в українському народному стилі, книга – справжній витвір мистецтва. Чітко виписаний чорним та червоним чорнилом текст нагадує червоно-чорну народну вишивку. Приголомшливі за мальовничою досконалістю художні вкладки із золотим напиленням, вважають дослідники, створені майстром Федуско (Феодосієм) із Самбора.
Книга вважається національною святинею. І з 1991 року – року проголошення незалежності України – усі президенти складають присягу не лише на Конституції, а й на Пересопницькому Євангелії.
Оригінал рукопису зберігається в Інституті рукописів Національної бібліотеки ім. В.І. Вернадського НАН України. А в ОННБ – факсимільне видання, яке повністю відтворює оригінал, з усіма «історичними» цятками та помарочками.
– Створення рукописної книги – кропітка та дуже тривала робота. І, звичайно, такий рукопис, як Євангеліє, існує в єдиному примірнику. На її створення витрачалися, можливо, десятиліття. А коштувала вона «на вагу золота», – розповідає Надія. – Уявляєте, скільки шкур тварин на цей рукопис пішло. А потім їх треба очистити, підготувати.
Тому винахід друкарства став справжньою культурною революцією. На території України воно поширилося у середині 16 століття.
1574 року у Львові з’явився перший надрукований «Буквар». Його творцем став засновник друкарства на українських землях Іван Федоров.
– «Буквар» – назва умовна, – зазначає бібліограф. – У книзі взагалі немає титульного аркуша. Але за змістом ми розуміємо, що це буквар, навчальна книга. Перша частина – абетка з красивими вставками, склади, зразки відмін. Друга – читанка, тобто діти закріплювали вивчений матеріал. І у післямові до «Букваря» сам Іван Федоров написав, що ця книга видана для швидкого навчання дітей.
До наших днів збереглися лише два оригінальні екземпляри цього видання. Один із них знаходиться у бібліотеці Гарвардського університету. Інший – у Британському музеї. В ОННБ представлено його факсимільну копію.
Після випуску «Букваря» грошей на наступні видання першодрукар не мав. І він прийняв запрошення Острозького князя Костянтина. В Острозі на той час створювався перший східнослов’янський навчальний заклад – Острозький колегіум. І князь зібрав команду вчених для роботи над створенням першого повного перекладу Біблії церковнослов’янською мовою. Іван Федоров надрукував її 1581 року. Острозька Біблія відіграла важливу роль у боротьбі проти наступу католицької церкви на українські землі.
– Демонструвати оригінали книг немає можливості, тому що у зв’язку з військовим становищем в Україні всі книжкові цінності переміщені та перебувають у безпечному місці, – каже бібліограф.
З 2019 року бібліотека за підтримки Українського культурного фонду реалізувала грантовий проект «Скарби України». Це цифрова колекція книжкових пам’яток, які зберігаються у фонді ОННБ. Знайти її можна на сайті бібліотеки та, зареєструвавшись, користуватися скарбами української культури безкоштовно.
У музейній вітрині – перший «Кобзар» Тараса Шевченка. Видано його 1840 року в кількості 2000 екземплярів. Випущено книгу на гроші українських меценатів приватною друкарнею Фішера в Санкт-Петербурзі. Стоила вона недешево – але дуже швидко розійшлася. Саме після виходу цієї книги Тараса Шевченка почали називати Кобзарем. На той час книга стала бібліографічною рідкістю.
Поряд з раритетними виданнями розташувалися старовинні канцелярські речі. Тут – більш ніж для листів та книг. Свіжі видання з друкарні, часто, надходив нерозрізаними. Поруч – перо в ошатному металевому тримачі. За словами Надії Яцун, наконечники такого пера були різні – і товстіші, і тонші.
Звичайно – склянка чорнил. І лупа для розглядування дрібних написів та мініатюр. Саме таке збільшувальне скло було дуже корисним для прочитання мініатюрного видання «Кобзаря», представленого в експозиції музею.
У 1863 році в Російській імперії вийшов Валуєвський циркуляр, спрямований на обмеження на території держави використання української мови, заборони видавати на ній книги та ввозити їх з-за кордону. В 1876 Емський указ посилив обмеження і посилив цензуру Емський указ. Але українські видавці все ж знаходили вихід зі становища. Книги видавалися українською, але російськими літерами.
А вчений, громадський і культурний діяч Михайло Драгоманов, емігрувавши з Російської імперії, заснував українську друкарню в Женеві, активно займався виданнями позацензурних творів українських вчених і письменників.
Саме там було видано мініатюрний «Кобзар», представлений у зібранні музею. Розміри книги – 5,5х8,5 см. Точно такі ж параметри мав популярний на той час цигарковий папір «Awadi». І мініатюрний “Кобзар”, захований у пачці тонких листків, контрабандою завозили на територію імперії.
Контрабанда ця була справою ризикованою. Якщо книгу знаходили, її перевізника заарештовували та судили. Але «контрабандистів» це не зупиняло.
Серед українських книжкових пам’яток чимало видань, випущених в Одесі. Найповажнішій виповнилося 190 років. Це надрукована 1834 року в Одеській міській друкарні казка у віршах «Маруся». Автора у виданні не вказано. Але дослідники вважають, що ним може бути фольклорист і громадський діяч Платон Лукашевич, який свого часу закінчив Рішельєвський ліцей.
Ще одна бібліографічна рідкість, видана в Одесі 1873 року, – «Словниця української мови». Це перший український словник після Валуєвського циркуляра.
На початку книги надруковано українську абетку. Словник містить 8000 слів, списки національних імен українців та українок, уривки з пісень та віршів. Так одесити із властивим їм гумором відзначили десятиліття Валуєвського циркуляра, який стверджував, що української мови не було і не може бути.
Окрема сторінка у розвитку українського книговидання в Одесі пов’язана з діяльністю друкарні Юхима Фесенка. Перша книга, що вийшла тут, була українською. І саме в Одесі, яку імперські міфотворці назвали «російським містом», цензурні заборони було зламано випуском альманаху «Нива», який представив твори українських класиків. Щоби підготувати видання, Фесенко навіть виписав спеціальний шрифт. Альманах вийшов розкішним і швидко розійшовся серед поціновувачів.
Водночас, дешеві багатотиражні видання для простого народу Фесенко видавав власним коштом. Наприклад, «Український співаник» – унікальна збірка 103 народних пісень із нотами. Яскраву веселу обкладинку для книжки створив відомий одеський художник Амвросій Ждаха.
У фонді ОННБ зберігається чимало «народних» видань із ілюстраціями цього чудового майстра.
Тут є збірки українських народних пісень, а також збірка пісень українського весілля, самовчитель гри на бандурі… Щоправда, познайомитися з ними можна лише у цифровому варіанті. Але, віримо, після перемоги поціновувачі літератури матимуть змогу зустрітися з унікальними виданнями на книжкових виставках.
Автор відео – Катерина ВОЛЯНСЬКА
За прогнозом Гідрометцентру Чорного та Азовського морів, завтра, в неділю, 8 вересня 2024 року, в… Читати далі
Як повідомляють у компанії НЕК «Укренерго», завтра, у неділю, 8 вересня 2024 року, стабілізаційні відключення… Читати далі
1891 рік, 7 вересня... Пасажирське судно «Орегон» пришвартувалося до причалу канадського порту Квебек. Серед багатьох… Читати далі
На узбережжі Національного природного парку «Тузловські лимани» на Одещині море винесло мертвих дельфінів. Читати далі
Мешканець Одеської області вирушив на лаву підсудних за те, що перекрив річку греблею, щоб поливати… Читати далі
З сьогоднішнього дня, суботи, 7 вересня 2024 року, в Одесі відновлено рух трамваїв площею Толбухіна,… Читати далі