Цей котик з'явився на світ у селі під Аккерманом. Приблудився до мого сина, який служив там на початку війни. Потім пухнастий товариш входив разом із ЗСУ до Херсона, відстоював Соледар...
Але все ж таки бойові плацдарми для кота — не найкраще середовище проживання. А залишити на призволяще беззахисну істоту, що прив’язалася до тебе, теж неможливо.
— Не хочу, щоб він бився за кірку хліба, залишки консервів з іншими котами,— писав мені син.
Пухнасті та гладкошерсті, вусаті та хвостаті друзі з’явилися під час військових дій у багатьох наших захисників. Зрозуміти це просто. Кіт, собака — частка рідного дому, мирного життя. А на війні — істота, про яку можна піклуватися тут і зараз.
— Дуже шкода людей. Але, якщо їм якось допомогти можна, то тварини абсолютно беззахисні, — ділився син.
Його товариш по службі під Соледаром підібрав молоду вівчарку. Після поранення бійця відправили до тилу. Собаку він забрав із собою. Розповідав, що коли перебував у шпиталі, на час його лікування там їй надали притулок.
А син, отримавши відрядження в тилове місто неподалік Одеси, вирішив відправити свого бойового кота додому. І котика нам таки доставили. В нас же, крім свого кота, ще й тимчасово переміщена з селища Котовського кішка проживає. Загалом, вийшов, такий собі, «котячий будинок» як у відомій казці, тільки без казкової пишноти.
Фронтовий кіт всіх обшипів і також вирвав прямо з зубів у хазяїна шматок м’яса. Отже, доводиться з виховною метою і для упокорення агресивних інстинктів наших котів з пульверизатора обприскувати.
От би так з людьми можна було! Припустимо, почне Соловйов про «денацифікацію», бризка отруйною слиною, брехати — у рило йому з балончика пирснути. Нервово-паралітичним газом. Упевнена, у кровожерливості у цьому випадку мене ніхто не звинуватить.
Загалом, чого тільки в голову не прийде, проводячи довгі вечори без електрики в компанії сварних котів.
Син обіцяв, коли з перемогою повернеться, забрати свого бойового котейку до себе. І дуже хотілося б, щоб свій будинок знайшли безліч домашніх тварин, що опинилися бездомними. Іноді – ті, що втратили своїх господарів, іноді – просто кинуті ними.
Часто, ті що залишили напризволяще своїх вихованців, пояснюють зраду тим, що, мовляв, переселенцям винаймати квартиру з домашньою твариною — практично, неможливо. І тоді з’являються на вулицях наших та європейських міст схудлі вівчарки та «перси»… Щоправда, розповідали мені історію про жінку, яка не виїхала з-під Херсона, бо трьох собак не було на кого залишити…
«Ми відповідаємо за тих, кого приручили» — думаю, фразу цю знають навіть ті, хто не чув про Екзюпері. А від зради свого вихованця – один крок до зради людини. І ми не повинні собі дозволити його зробити.
За прогнозом Гідрометцентру Чорного та Азовського морів, завтра, в неділю, 8 вересня 2024 року, в… Читати далі
Як повідомляють у компанії НЕК «Укренерго», завтра, у неділю, 8 вересня 2024 року, стабілізаційні відключення… Читати далі
1891 рік, 7 вересня... Пасажирське судно «Орегон» пришвартувалося до причалу канадського порту Квебек. Серед багатьох… Читати далі
На узбережжі Національного природного парку «Тузловські лимани» на Одещині море винесло мертвих дельфінів. Читати далі
Мешканець Одеської області вирушив на лаву підсудних за те, що перекрив річку греблею, щоб поливати… Читати далі
З сьогоднішнього дня, суботи, 7 вересня 2024 року, в Одесі відновлено рух трамваїв площею Толбухіна,… Читати далі