Впродовж двох років повномасштабного вторгнення все суспільство так чи інакше відчуває втому та страждає через депресивні думки. І люди творчих професій не є винятком. Ми поговорили з одеською ілюстраторкою Іриною Потапенко про те, як вона намагається впоратися з негативними емоціями та наново знайти сенс життя. А також про те, чи існує дитяча література про війну і як митцям живеться в еміграції.
Колись Ірина Потапенко працювала мультиплікатором на «Одеській кіностудії»: створювала свої авторські проекти, а також анімацію за мотивами відомих книжок. До війни художниця ілюструвала твори багатьох українських авторів, але після 24 лютого 2022 року сама випадково перетворилася на письменницю: її дописи та ілюстрації, опубліковані у Фейсбуці, запропонувало зібрати у книгу видавництво «Ранок».
— Коли почалися перші обстріли, ми з чоловіком та тваринами ховалися в підвалі, і я просто почала малювати й писати дописи про те, як ми там з котами сидимо, як це все відбувається. Ці малюнки підтримували мене, вони були дуже яскраві. Від емоцій кольори світосприйняття змінилися: я стала малювати якісь фіолетові, рожеві, жовті плями, і навіть мої коти були якісь сині, наче казкові. Так з’явилася книга «Підвальні хроніки». Ілюстрація для мене — це рефлексія на події, що відбуваються. Виявилося, що багато людей переживали такі самі емоції, і для них це були дуже близькі речі, — згадує Ірина.
Паралельно Ірина продовжувала ілюструвати твори українських авторів, і всі її проекти за останні два роки були пов’язані саме з війною, причому багато книжок адаптувалися для дітей. Наприклад, поетична збірка Григорія Фальковича «Руді і Чумацький Шлях», книга Дари Корній «Пасіка Україна та інші казки з війни» або різдвяна історія про еміграцію «Товариство загублених рукавичок» Оксани Маслової. За словами художниці, люди сьогодні зацікавлені у дитячій літературі про війну.
— Книгу «Товариство загублених рукавичок» в Одесі дуже гарно сприйняли. У нас були читання, куди приходили дорослі та діти, була виставка моїх ілюстрацій до цієї книжки в музеї Блещунова. Я принесла ескізи, які малювала на величезному форматі А1. Дітям було цікаво подивитися, як народжувалися ці малюнки, — каже Ірина.
Але жодної з цих книжок в Ірини не залишилося — всі свої авторські екземпляри художниця роздала: дещо — переселенцям, дещо — у дитячу лікарню.
Зараз Ірина працює над своєю книгою для дітей і дорослих. І вона теж стосується війни. Це твір «Тереза і Педро», до якого художниця не тільки малює ілюстрації, а й пише власний текст. Героїня книги, на перший погляд, дивна, бо це дівчинка-скелет, яка мандрує разом із котом Педро. Але все це — майже автобіографія самої Ірини.
— Тереза їде у мандрівку з країни, в якій триває війна. Вона загинула як дівчинка, і знов наче воскресла вже в образі скелета. Це моє особисте відчуття — ніби ти вже неживий, але все одно продовжуєш щось робити. Мета книжки — відродити Терезу, щоб вона знов стала дівчинкою. У мандрівці Тереза знаходить друга, кота Педро. І це теж така моя субособистість. Це нудний, депресивний, але дуже смішний кіт. Все, що він робить, викликає сміх, але йому дуже-дуже зле, — розказує Ірина.
Чи перетвориться Тереза знов на живу людину, поки не відомо навіть самій художниці. Але разом із дівчинкою-скелетом її авторка шукає нові сенси життя та шлях до відновлення під час війни.
— Тереза — це така дитяча частина душі. Цю частину треба відродити в кожній людині, тому що в нас не повинна загинути внутрішня дитина, її доброта, цікавість до життя. Цю книгу пише не доросла Іра, а маленька Іра. Таким чином я згадую мої справжні бажання, ті, які були колись у дитинстві. І одне з основних бажань — це бажання жити. А його не вистачає дорослим зараз, — пояснює художниця.
Багата фантазія та бажання придумувати історії жили в Ірині з дитинства, але до війни вона й не думала бути письменницею.
— Я не письменниця, — не вмію писати. Але воно з мене пре, і я не можу не писати. З дитинства розповідала всім казки, дурила голову своїм друзям. Виходила до них у двір і розповідала цілі серіали: кожен день було продовження. Але я не збиралася бути письменницю, – хотіла малювати. А зараз мене наче наздогнало бажання розповідати історії. Мої герої для мене оживають. Ця Тереза, цей кіт, я їх бачу, вони мені сняться. Це, мабуть, вже дах поїхав, — сміється Ірина.
Останні два місяці Ірина сама мандрує, як і її героїня Тереза. Художниця зізнається, що так втомилася від війни, що майже перестала творити, тому вирішила поїхати до Португалії.
— За два роки я так виснажилася, що вже не могла малювати, й вирушила до Лісабону. Але в еміграції ти відчуваєш себе пазлом з іншої коробки. Ти намагаєшся кудись притулити свої здібності, а вони не потрібні. Але я хочу йти своїм шляхом, хочу малювати, — зізнається Ірина.
Проте португальці, за словами художниці, дуже привітні й милі люди, які намагаються розуміти її навіть без знання мови.
— Спосіб порозумітися тут — посмішка. Португальці дуже гарно ставляться до українців, це відкриті серця. Я вчилася рахувати до десяти португальською, і показувала це сусідам. Вони з мене сміялися, звісно, але казали: «Молодець, Іро, молодець!» Ти відчуваєш, коли люди тобі співчувають. Але все одно ти інший, це ніколи не зміниться, — зазначає художниця.
Родина та коти Ірини залишилися в Одесі, але про повернення додому ілюстраторка поки не думає, намагається взагалі не планувати щось заздалегідь.
— Я не планую зовсім, живу сьогоденням і відміряю час перебування у Португалії своїми проектами. Чоловік все розуміє, хоча йому теж дуже тяжко. Але якби я залишилася в Одесі, то не змогла б ані малювати, ані писати. І це дуже руйнує. Я хочу багато дати людям, тому що я можу, але для мене важливо відновитися, — каже Ірина.
За прогнозом Гідрометцентру Чорного та Азовського морів, завтра, в неділю, 8 вересня 2024 року, в… Читати далі
Як повідомляють у компанії НЕК «Укренерго», завтра, у неділю, 8 вересня 2024 року, стабілізаційні відключення… Читати далі
1891 рік, 7 вересня... Пасажирське судно «Орегон» пришвартувалося до причалу канадського порту Квебек. Серед багатьох… Читати далі
На узбережжі Національного природного парку «Тузловські лимани» на Одещині море винесло мертвих дельфінів. Читати далі
Мешканець Одеської області вирушив на лаву підсудних за те, що перекрив річку греблею, щоб поливати… Читати далі
З сьогоднішнього дня, суботи, 7 вересня 2024 року, в Одесі відновлено рух трамваїв площею Толбухіна,… Читати далі