Під час реалізації проєкту про прийняття і ставлення суспільства до людей з інвалідністю видання «Одеське життя» провело опитування, в якому взяли участь 207 жителів Ренійської громади. Серед них — дефлімпійський чемпіон (олімпіада для людей з порушеннями слуху), який грає за збірну України з баскетболу під №13, Павло Рязанцев.
Нині він живе і тренується в Дніпрі. Ми вийшли зі спортсменом на зв’язок і попросили його порівняти стан справ в Україні з іншими країнами, де він побував під час змагань.
— Скажу так: за кордоном є інфраструктура, інформаційний супровід, соціальне забезпечення людей з інвалідністю. В Україні в цьому відношенні попереду ще багато роботи, — сказав Павло.
Нині дефлімпійський чемпіон, який народився і виріс у місті Рені, готується до чемпіонату Європи. Додому, в рідне містечко на Дунаї, йому вдається приїжджати зі своєю сім’єю нечасто. Дружина Павла — професійна волейболістка, виступає за збірну України. Разом вони виховують доньку.
Буваючи на малій батьківщині, Павло неодмінно заходить у Ренійську дитячо-юнацьку спортшколу, де починалася його спортивна кар’єра. Він поповнює інвентар, а нещодавно подарував для музею ДЮСШ свою футболку дефлімпійського чемпіона під №13.
Літні XXIV Дефлімпійські ігри, що відбулися в бразильському місті Кашіас-ду-Сул з 1 по 15 травня 2022 року, вразили увесь світ: збірна України посіла перше загальнокомандне місце, завоювавши 138 медалей, з яких 62 — золоті. Взагалі зі 170 спортсменів, які поїхали до Бразилії, 95% повернулися додому з медалями!
Як це було, Павло нам розповів одразу після повернення на батьківщину.
— 21 лютого 2022 року ми виїхали до Туреччини на останні перед іграми збори, і за кілька днів дізналися, що вдома, в Україні, почалася війна, — розповідає спортсмен. — Ви уявляєте, що ми пережили?! Але держава подбала про те, щоб ми все-таки потрапили до Бразилії. У фіналі наша команда зустрілася зі спортсменами зі США, де баскетбол — один із найпопулярніших і найуспішніших видів спорту. Уявіть: у залі — 4 тисячі вболівальників. На початку гри в один момент усі вони встали і почали скандувати: «Україна! Україна!» Ми відчували, що за нас уболіває не тільки наша, а й інші країни. Ми обіграли американців із рахунком 91:66 — саме підтримка людей дуже допомогла. Утім, іншого шляху не було: треба було перемагати — і крапка!
Але успіх, звісно, досягнуто не лише характером і душевним піднесенням.
— У нашій країні правильно побудована система розвитку спорту для дітей з інвалідністю, — каже дефлімпійський чемпіон. — Для дітей проводиться спартакіада «Повір у себе», їх крок за кроком цілеспрямовано ведуть до високих результатів. Так поставив роботу президент Національного комітету спорту інвалідів України Валерій Михайлович Сушкевич, це його заслуга.
Що відчуває спортсмен, який підкорив найвищу вершину — зійшов на першу сходинку олімпійського п’єдесталу?
— Якщо чесно, після кожної перемоги всередині якась порожнеча, — сказав Павло. — Ця олімпійська медаль була метою всього мого життя, я заради неї працював. А зараз… Я розумію, що потрібна ще одна медаль!
Але все ж головна мета нашого земляка — показати на своєму прикладі всім, у кого є проблеми зі здоров’ям і хто опустив руки, що в будь-якому разі можна досягти успіху.
Мама спортсмена Анжела Рязанцева розповіла, що її син народився здоровою дитиною і до трьох років нормально розвивався. Проблеми зі слухом почалися після перенесеного інфекційного захворювання. Батьки не захотіли віддавати сина в спецінтернат — Паша пішов у звичайну школу, але з ним доводилося багато займатися. Незважаючи на те, що були серйозні порушення слуху, батьки вчили його говорити і читати, правильно вимовляючи звуки і розставляючи наголоси.
Він ріс рухливою дитиною і дуже любив футбол. Однак тренер, дізнавшись про проблему хлопчика, не прийняв його в групу і навіть заявив: «Ти ніколи не станеш спортсменом». Але хлопець проявив характер — пішов на баскетбол.
— Він щодня йшов на тренування, і ми з чоловіком почали турбуватися: такого не може бути, — згадує Анжела. — З’ясувалося, що Паша записався не тільки в дитячу спортшколу, а й до іншого тренера, який працював у спорткомплексі «Водник».
Павло, як один із найкращих баскетболістів, грав у команді Ренійського району, і на одному з обласних змагань його помітив тренер баскетбольного клубу «Хімік» — одного з найкращих клубів України. З 13 років він почав грати у складі його юніорської команди — попри проблеми зі слухом. Пізніше його запросили до збірної України.
— Якщо в тебе є бажання, є мета і ти дисциплінований, то обов’язково доб’єшся свого, — каже наш чемпіон.
Попри зайнятість, обов’язкові 2-3 тренування на день, Павло здобув вищу освіту і став дипломованим тренером, працює з дітьми.
Відеокадри XXIV Дефлімпійських ігор у Бразилії хочеться переглядати знову і знову. Особливо вражає момент виконання спортсменами Гімну України. За допомогою диригента, який підказує такт музики, — мовою жестів.
Матеріал підготовлений завдяки фінансовій підтримці Української Асоціації Медіа Бізнесу за гроші «Німецького Фонду Маршалла з США» та «Українського Медіа Фонду»
За прогнозом Гідрометцентру Чорного та Азовського морів, завтра, в неділю, 8 вересня 2024 року, в… Читати далі
Як повідомляють у компанії НЕК «Укренерго», завтра, у неділю, 8 вересня 2024 року, стабілізаційні відключення… Читати далі
1891 рік, 7 вересня... Пасажирське судно «Орегон» пришвартувалося до причалу канадського порту Квебек. Серед багатьох… Читати далі
На узбережжі Національного природного парку «Тузловські лимани» на Одещині море винесло мертвих дельфінів. Читати далі
Мешканець Одеської області вирушив на лаву підсудних за те, що перекрив річку греблею, щоб поливати… Читати далі
З сьогоднішнього дня, суботи, 7 вересня 2024 року, в Одесі відновлено рух трамваїв площею Толбухіна,… Читати далі